![Війна очима підлітків](https://files.zvyagel.com.ua/bun/timthumb.php?w=750&h=auto&q=100&src=https://files.zvyagel.com.ua/f/zvyagel.com.ua/news/66a20274926bd.jpg)
Війна очима підлітків
- Війна в Україні
- 72
- коментар(і)
- 25-07-2024 10:41
Звягелянка Вероніка Хистова — одна з українських підлітків, на чию долю випало дорослішати в умовах війни. Маючи такий прикрий досвід, наші діти стають не за роками мудрими, сміливими патріотами.
Вероніка навчається в ліцеї №11. Розповіла, що пише вірші, а нещодавно на один із них зняла чуттєве відео про війну. Кому належить цікава ідея, що саме надихнуло дівчину на створення емоційних, болісних рядків — про це далі.
— Натхнення прийшло до мене достатньо несподівано, — каже Вероніка. — У першу чергу, надихнули наші відважні воїни, котрі день за днем виборюють для українців мир та свободу. Проходячи в нашому місті Алеєю Героїв, дивлячись на портрети загиблих захисників, щоразу відчуваєш біль та смуток. Жаль переповнює душу від того, що війна не шкодує нікого. Зокрема, молоді життя.
З такими думками та почуттями я й сіла писати вірш. Слова давалися легко, адже те, що наболіло, легко лягає в рядки. Уявляла події, про які писала. Мабуть, тому слова чіпляють за душу…
— Що відчуваєш ти, твої однолітки зараз, під час війни, повітряних тривог і щоденних тривожних новин?
— Війна змінила життя кожного з нас. Українські діти і підлітки змушені завчасно подорослішати, усвідомити речі, про які колись не здогадувалися. Мені шкода кожного, хто стикнувся з війною.
Щодо мене та моїх однолітків, — ми теж вимушені ховатися в укриттях, коли лунає сирена. Змушені боятися «прильотів», перебуваючи у школі чи вдома. Під час навчання це особливо напружує. Особливо страшно вночі, коли не знаєш, чи настане для тебе світанок...
Окрім смутку та страху, я відчуваю ще й обурення і злість. Через те, що у 21-му столітті ми вимушені боротися за право бути вільним народом.
Лють відчувається й тоді, коли читаєш новини про ракетні удари по Україні. Особливо страшно було, коли бомбили «Охматдит» у Києві. Це сталося неподалік від будинку, де я народилася. Багато жертв принесла нам війна. Через це болить усій Україні.
— А що це для тебе — написання віршів?
— Поезія стала для мене частиною життя, способом вираження своїх думок та почуттів. Під впливом різних емоцій, я пишу різного характеру вірші. Усе залежить від обраної теми та емоційного стану.
Іншими словами, написання віршів для мене — спілкування на мові відомих українців. Таких, як Тарас Шевченко, Василь Симоненко. Я багато читала їхньої творчості, мене дуже захоплюють деякі їхні твори.
Іноді вірші допомагають виговоритися. Коли важко щось сказати, я про це пишу. Тепер важко уявляю своє життя без творчості.
- Багряне поле, степ кривавий,
- Оповитий тисячами душ.
- Гуляє вітер, та не жвавий —
- Розносить тишу по степу.
- Лежить поранений самотній
- І світ ледь бачить уві сні…
- Десь там, далеко, біла хмарка
- Пливе собі у висоті.
- Лежить, піднятись не зуміє,
- Лежить і когось ледь гука.
- Гукає своїх побратимів,
- Чий попіл рознесла луна.
- «Озвіться хтось, заради Бога», —
- Тремтячим голосом мовля.
- Для них усіх одна дорога,
- Проте він цього не уявляв...
- І біль, і смуток — все змішалось,
- Лежав безпомічний та ледь живий.
- Лежати тільки й залишалось —
- Навколо лише степ німий.
- «За що мені такая доля?
- Лежати тут посеред поля,
- Навколо ніби не душі,
- Лиш мертвий степ стоїть у тишині.
- За що покинули мене самого?
- Ось так тут долю доживать?
- За те, щоб з вами десь на небо,
- Міг би зараз все віддать.
- Побратими любі, не журіться,
- Скоро я прийду до вас.
- Лиш тут спочину скраю трохи,
- Поки до мене прийде час».
— Своє майбутнє ти хочеш пов’язати з творчістю? Можливо, твоя майбутня професія буде творчою?
— Ще не визначилася. Творчість для мене — хобі, тож можливо, що моя професія зовсім не буде залежати від неї, це питання часу.
— Кому належить ідея зняти відео на вірш?
— Моєму батькові. Він мені допоміг. Наразі, це мій перший вірш, котрий був записаний на відео. Гадаю, він буде не єдиний такий.
— Що ж, цікавих тобі спроб і результатів.
Юлія КЛИМЧУК
Коментарі відсутні